Author: Pavalachii Rita
Company: Организация

STANDARDUL NAŢIONAL DE CONTABILITATE 13 "CONTABILITATEAACTIVELOR   NEMATERIALE"

Introducere
1. Prezentul standard este elaborat în baza proiectului standardului internaţional de contabilitate E 50 "Active nemateriale",  aprobat  de Comitetul S. I. C. în anul 1996.

Obiectiv
2. Obiectivul prezentului standard îl constituie descrierea metodicii de contabilizare a activelor  nemateriale, determinarea condiţiilor de constatare a acestora, a duratei de utilizare, valorii de bilanţ  şi  valorii  de  recuperare, precum  şi  stabilirea  modului  de calculare a amortizării.

Domeniul de aplicare
3. Prezentul standard se extinde asupra tuturor persoanelor juridice şi fizice, care desfăşoară  activitate de întreprinzător şi sînt înregistrate în Republica Moldova, precum şi asupra filialelor, reprezentanţelor şi altor  subdiviziuni structurale  ale  acestora  cu sediul atît în republică, cît şi peste hotarele ei.
Prezentul standard nu se aplică pentru contabilizarea:
a) cheltuielilor pentru lucrări de cercetări ştiinţifice, de experimentare şi proiectare (S.N.C.9  "Contabilitatea  cheltuielilor pentru cercetări ştiinţifice şi lucrări de proiectare şi experimentare);
b) arendei (S.N.C. 17 "Contabilitatea chiriei);
c) instrumentelor financiare (S.N.C. 32 "Instrumentele financiare");
d) fonduluicomercial (goodwill-ului) care rezultă din asocierea întreprinderilor (S.N.C.22 "Asocierea întreprinderilor");
e) cheltuielilor anticipate care cuprind cheltuielile apărute într-o perioadă, dar amînate pentru punerea în  concordanţă  cu  veniturile rezultate în cursul unei sau mai multor perioade (plata pentru abonament la  ziare, reviste, îndrumare şi alte publicaţii periodice; cheltuielile pentru  recultivarea terenurilor, asimilarea noilor feluri de  articole, proceselor   tehnologice; cheltuielile pentru  procurarea  poliţei  de asigurare; plăţile de bază pentru arenda bunurilor  etc. );
f) drepturilor de prospectare a zăcămintelor minerale, de extracţie a resurselor  minerale, petrolului, gazelor naturale şi altor resurse nerecuperabile. Prezentul standard cuprinde contabilitatea doar a activelor nemateriale, utilizate în cadrul prospecţiunilor geologice şi extracţiei resurselor minerale menţionate;
g) plăţii regulate pentru licenţe şi plăţilor de arendă,  efectuate în decursul unui an de gestiune;
h) consecinţelor modificării preţurilor în condiţiile economiei hiperinflaţioniste (S.N.C.29 "Informaţia  financiară  în  condiţiile economiei hiperinflaţioniste").

Definiţii
4. Noţiunile utilizate în prezentul standard semnifică:
Active nemateriale - active nepecuniare care nu îmbracă formă materială, controlate de întreprindere şi utilizate mai mult de un an în activitatea de producţie, comercială şi alte activităţi, precum şi în scopuri administrative sau destinate predării în folosinţa (chiriei) persoanelor juridice şi fizice.
Valoarea de intrare - suma mijloacelor băneşti achitate sau valoarea venală a altei forme de compensare, acordate la achiziţionarea sau crearea activelor nemateriale.
Valoarea de bilanţ - suma cu care activele nemateriale sînt evaluate la data întocmirii bilanţului. Aceasta este egală cu valoarea de intrare corectată sau reevaluată diminuată cu suma amortizării acumulate.
Valoarea venală  (valoarea  cu preţ curent) - suma cu care un activ poate fi schimbat în procesul operaţiunii  comerciale  între  părţile independente (participanţii afacerii).
Valoarea corectată - valoarea activului nematerial determinată după efectuarea cheltuielilor ulterioare aferente sporirii sau  restabilirii viitorului avantaj economic (profit).
Valoarea reevaluată - valoarea activului nematerial determinată în urma reevaluării acestuia în baza valorii venale.
Valoarea de recuperare - suma pe care întreprinderea prevede să o recupereze ca urmare a utilizării activului nematerial.
Amortizarea -   repartizarea  sistematică a valorii  activului nematerial în decursul întregii durate de exploatare utilă a acestuia. 
Durata de exploatare utilă:
a) perioada de timp în decursul căreia întreprinderea  prevede  să utilizeze activul nematerial, sau
b) cantitatea de unităţi de produse (volum de servicii) pe care întreprinderea planifică să le obţină  de  la  utilizarea  activului nematerial.
Active nemateriale în curs de execuţie - cheltuieli aferente creării activelor nemateriale (invenţiilor, diverselor formule, soluţiilor tehnice, elaborărilor de tehnologii noi, mostrelor industriale etc.) de însăşi întreprindere în decursul unei perioade mai mare de un an.

Componenţa activelor nemateriale
5. Activele nemateriale cuprind:
a) cheltuielile de organizare - cheltuieli aferente creării întreprinderii (pregătirea documentelor pentru înregistrare; executarea ştampilelor;  taxele de stat; plata serviciilor prestate de consultanţi, a acţiunilor de reclamă etc. );
b) goodwill (fondul  comercial) - depăşirea valorii de procurare  a întreprinderii în ansamblu asupra valorii de piaţă a tuturor activelor, dacă acestea ar fi fost procurate separat, diminuată cu suma datoriilor;
c) brevetele - drepturi exclusive garantate de stat pe  o  anumită perioadă, pentru fabricarea unui fel de produse, utilizarea sau vînzarea unui produs specific, de exemplu, drepturile ce rezultă din brevetele care  aparţin întreprinderii privind invenţiile, noile soiuri de  plante etc. ;
d) emblemele  comerciale  şi  mărcile  de  deservire -  simboluri (denumiri)  înregistrate,  protejate  de stat, cu drept exclusiv de utilizare a lor pentru identificarea  mărfurilor,  serviciilor  unor persoane  juridice  şi  fizice de mărfurile şi serviciile  identice  ale altor persoane juridice şi fizice;
e) licenţele - drepturi întocmite juridic pentru practicarea  unui anumit gen de activitate. Pentru  proprietatea intelectuală licenţa este un  acord  (contract) conform căruia o persoană (licenţiar) în  anumite condiţii (de regulă, pentru un comision) permite altei  persoane (licenţiat) să folosească drepturile la proprietatea intelectuală;
f) know-how-urile – cunoştinţe tehnico-ştiinţifice, tehnologice, comerciale, financiare, organizatorice, de gestiune, biotehnice şi  de altă  natură,  acumulate  de  întreprindere,  care  constituie   secret comercial şi aduc avantaj economic (profit);
g) copyright - drepturi de autor garantate de stat pentru publicarea, editarea, vînzarea operelor literare, muzicale, video şi de cinema,  precum şi a altor opere de artă pe întreaga durată prevăzută de legislaţie;
h) francizele - drepturi acordate de o întreprindere (deţinător de drepturi)  altei  persoane  juridice sau fizice pentru utilizarea unei anumite formule a produsului sau tehnologii a procesului de  producţie pentru un comision stabilit;
i) programele  informatice  -  set  de documentaţie  tehnică  şi  de exploatare, precum şi complexul de programe pentru sisteme de prelucrare a informaţiei;
j) desenele şi  mostrele  industriale  -  un  nou  tip  de  articol înregistrat, cu funcţie de utilitate  care  acordă   deţinătorului documentului de protecţie dreptul exclusiv de utilizare a articolului; 
k) drepturile de utilizare a activelor materiale pe termen lung;
l) drepturile care rezultă din documentele de protecţie care aparţin întreprinderii, pentru invenţii, mostre utile, denumirea locurilor de origine a mărfurilor, soiurilor noi de plante şi rase de animale, realizări de selecţie, drepturi şi privilegii de monopol, inclusiv dreptul de rulare a filmelor, dreptul de utilizare şi  înregistrare a locului  de broker procurat, drepturile de marketing, drepturile  pentru desene şi mostre industriale, alte tipuri de proprietate intelectuală. 
6. Faptul existenţei activelor nemateriale în formă de proprietate intelectuală  (drepturi de folosire a  operelor literare, artistice, ştiinţifice, a invenţiei, mostrei utile, descoperirii, desenelor industriale, emblemelor comerciale şi mărcilor de deservire,a denumirilor locurilor de origine a mărfurilor, a denumirii de firmă  şi semnelor comerciale, protecţiei contra concurenţei necorecte) trebuie să fie reflectat, semnat, fixat pe purtătorii materiali (de hîrtie, magnetici etc. ) de informaţie. Asemenea purtători pot fi: documentaţia în care este descrisă tehnologia procesului de producţie; documentaţia de proiectare; desenele cu imaginea mostrelor industriale; programele informatice.Dacă însă programele informatice constituie o parte integrantă a asigurării tehnice a utilajului, conform S.N.C. 16 "Contabilitatea activelor materiale pe termen lung" activul se consideră combinat. Drept exemplu poate servi utilajul tehnologic, verificat cu ajutorul computerului. În acest caz programele informatice pot fi incluse în categoria activelor materiale sau nemateriale în funcţie defaptul care din aceste părţi este dominantă. Utilajul cu comandă program numerică va constitui un element al activelor materiale şi va fi inclus în componenţa mijloacelor fixe.
7. Nu se consideră active nemateriale:
a) licenţele, procurate pe o perioadă de pînă la un an, şi programele  informatice, elaborate de întreprindere în  decursul  unei perioade, copiate  pentru vînzare în decursul a mai multe perioade şi contabilizate  în  componenţa  produselor în conformitate  cu  cerinţele S.N.C. 2 "Stocurile de mărfuri şi materiale";
b) fondul comercial, brevetele, emblemele comerciale şi alte active nemateriale incluse în componenţa  proprietăţii  investiţionale  în conformitate cu S.N.C. 25 "Contabilitatea investiţiilor".

Constatarea activelor nemateriale
8. Activul nematerial  se  constată ca activ (se contabilizează)  în cazul în care:
a) există o certitudine întemeiată  că  întreprinderea va obţine avantaj economic (profit) ca urmare a utilizării activului;
b) valoarea activului poate fi estimată  cu  un  grad  înalt  de certitudine.
Dacă aceste condiţii nu pot fi îndeplinite, consumurile aferente procurării (creării) activului nematerial  probabil se constată ca cheltuieli ale perioadei de gestiune. Se admite constatarea unor asemenea consumuri ca cheltuieli anticipate.
9. Certitudinea întemeiată în obţinerea viitoarelor avantaje economice din utilizarea activului nematerial este echivalentă cu constatarea acestuia, dacă întreprinderea poate să argumenteze (demonstreze) că acest activ nematerial:
a) va fi utilizat  pentru  obţinerea  unui anumit  avantaj  economic (profit);
b) dispune de suficiente capacităţi potenţiale pentru afluxul viitor de avantaje economice (profit).
De exemplu, la dobîndirea drepturilor de franciză valoarea acestora se constată ca activnematerial, dacă  întreprinderea  care  procură franciza este în stare să argumenteze că:
- franciza va asigura obţinerea unui avantaj economic (profit). Drept confirmare poate servi includerea francizei în planul de afaceri;
- drepturile de franciză  pot  fi  utilizate  conform  destinaţiei (întreprinderea  poate  să demonstreze acest lucru, bazîndu-se atît  pe experienţa  proprie, cît şi pe caracteristicile tehnico-economice ale francizei similare utilizate în trecut);
- se planifică utilizarea francizei conform destinaţiei (întreprinderea demonstrează acest lucru prin includerea ei în planul de afaceri);
- a procurat sau  poate să procure resursele, utilizarea cărora va permite să obţină avantaj economic (profit) din franciză. Datele privind intenţia creditorului de a finanţa planul de afaceri confirmă accesibilitatea resurselor  pentru  obţinerea  avantajului  economic (profitului) şi posibilitatea utilizării francizei.
Dacă întreprinderea nu poate să demonstreze satisfacerea cel puţin a uneia din condiţiile  menţionate,  franciza nu se  constată  ca  activ nematerial.
10. La determinarea posibilităţii obţinerii din activul nematerial a viitoarelor avantaje economice întreprinderea trebuie să fie certă că le va obţine. În unele cazuri forma intangibilă (nefizică) a activelor nemateriale poate  să  complice  determinarea avantajelor economice concrete care urmează a fi obţinute în viitor. Lipsa unei certitudini suficiente în obţinerea avantajului economic în viitor poate condiţiona neconstatarea activelor nemateriale.
11. Avantajul economic, care urmează a fi obţinut în viitor, poate fi exprimat sub formă de micşorare a descreşterii profitului. De exemplu, utilizarea proprietăţii intelectuale poate să reducă cheltuielile de producţie sau să majoreze venitul viitor.
12. Activul nematerial se constată ca activ în cazul cînd valoarea lui poate fi determinată cu suficientă certitudine. Aceasta se determină uşor în operaţiunile de cumpărare sau schimb în baza documentelor respective, iar la crearea activelor nemateriale de întreprinderea însăşi- în baza cheltuielilorefective ale materialelor consumate, retribuţiilor de salarii şi altor cheltuieli. Dacă este imposibilă determinarea valorii activului nematerial, acesta nu  poate  fi identificat de alt activ material sau nematerial, utilizat în  acelaşi fel  de  activitate,  şi  constatarea  lui  ca  activ  nematerial  este imposibilă.

Evaluarea iniţială a activelor nemateriale
13. Activele  nemateriale  constatate  se estimează la  valoarea  de intrare care este egală în cazul:
a) cumpărării- cu valoarea de cumpărare plus impozitele, taxele nerecuperabile prevăzute de legislaţie, cheltuielile  directe privind dobîndirea drepturilor  patrimoniale  la  activele nemateriale şi pregătirea acestora  pentru  utilizare conform  destinaţiei,  protecţia juridică a activelor în vigoare, achitarea serviciilor de evaluare  a activelor   nemateriale  procurate.  Rabaturile comerciale şi scontul (înlesnirile) în acest caz se scad din valoarea de cumpărare a activului;
b) apariţiei din fuziunea întreprinderilor - cu valoarea venală a acestora, determinată în  conformitate  cu  S.  N. C. 22  "Asocierea întreprinderilor".  Valoarea  activului  nematerial  poate  fi  măsurată veridic în cazul în care este stipulată distinct în baza "tranzacţiei mîinii întinse" la determinarea preţului de cumpărare sau în cazul în care valoarea venală a activului poate fi determinată pe piaţa paralelă activă  a  activelor  de  acest tip. În celelalte cazuri determinarea valorii cu o certitudine suficientă este mai dificilă. De exemplu,determinarea valorii activului  nematerial prin  metoda scontării fluxurilor  viitoare de venituri  este posibilă  cu o certitudine suficientă, dacă activul şi viitoarele avantaje economice corespunzătoare pot fi determinate şi evidenţiate separat de avantajele economice  pe care întreprinderea le va obţine de la activele dependente (combinate)  în  acelaşi  fel  de activitate. Dacă este imposibil a determina şi a evidenţia activul şi avantajele  economice respective, valoarea unui atare activ după metoda de scontare a  veniturilor  este egală  cu valoarea  fondului  comercial  al  firmei,  contabilizat  în conformitate cu S.N.C. 22 "Asocierea întreprinderilor";    
c) creării de întreprinderea însăşi- cu costul efectiv care cuprinde valoarea materialelor consumate,   consumurile privind retribuirea muncii, contribuţiile pentru  asigurările sociale, consumurile  indirecte de producţie  care ţin  direct  de  crearea  şi pregătirea  activelor nemateriale spre  utilizare (invenţiilor, modelelor utile,  modelelor şi desenelor industriale, altor feluri ale activităţii de  invenţii şi de autor, soluţiilor tehnice, elaborărilor de tehnologii noi etc. ), precum şi sumele cheltuielilor de împrumut la capitalizarea acestora (S.N.C. 23 "Cheltuieli privind împrumuturile");
d) primirii sub formă de subvenţii de stat şi cu titlu gratuit - cu valoarea  venală  a  acestora. Dacă nu există valoarea de piaţă reală confirmată, valoarea de intrare a activelor nemateriale este determinată de o expertiză independentă sau la valoarea de bilanţ, sau în baza documentelor de primire-predare cu suplimentarea cheltuielilor necesare pentru pregătirea acestora spre utilizare. În categoria activelor nemateriale procurate sub formă de subvenţii de stat pot fi incluse drepturile  transmise întreprinderii de guvern privind utilizarea aeroportului, radiodifuziunii şi televiziunii, licenţele de  import, cotele şi drepturile de acces la alte resurse limitate legislativ;
e) primirii pe  calea schimbului - cu valoarea coordonată de părţile independente şi determinată în succesiunea stabilită:
- la valoarea venală  a activului primit în schimb sau a activului predat  pentru  schimb  corectată cu suma  mijloacelor  băneşti  plătite (primite);
- la valoarea de bilanţ a activelor nemateriale supuse schimbului, dacă nu există valoarea de piaţă reală confirmată;
f) arendării  pe termen lung - cu valoarea negociată între arendator şi arendaş.

Constatarea cheltuielilor
14. Consumurile pentru crearea sau procurarea activului nematerial, constatate iniţial ca cheltuială, nu se constată ca activ nematerial în perioada ulterioară. Uneori, la data înregistrării, activul nematerial nu corespunde criteriilor de constatare (paragrafele 9 şi 11 ale prezentului standard), iar peste o anumită perioadă pot să se producă modificări esenţiale ale condiţiilor sau evenimente în urma cărora acest activ corespunde deja criteriilor de constatare. Pot fi, de exemplu, create condiţii cînd întreprinderea va fi deja în stare să controleze consumurile, care pot să genereze avantaje economice (profituri). Dacă asemenea consumuri au fost constatate în rapoartele financiare ale perioadelor  trecute  ca cheltuieli, corectarea  profitului  (pierderii) perioadelor  precedente  nu  se efectuează şi în  perioada  de  gestiune curentă consumurile nu se constată ca activ nematerial.

Schimbul activelor
15. Întreprinderea  poate  să  procure activul nematerial  pe  calea schimbului (total  sau parţial). Schimb total este considerat  schimbul activului  nematerial  cu unul nematerial sau cu un alt activ,  valoarea venală  a  cărora  este identică. Schimb parţial se consideră  schimbul activului  nematerial  cu unul nematerial sau cu un alt activ, valoarea venală a cărora  nu este identică. Dacă valoarea  venală a  activului predat  pe  calea  schimbului este mai mică  decît  valoarea  activului primit,  întreprinderea  cumpărătoare plăteşte  suplimentar  diferenţa contra  mijloace  băneşti sau cu alte active. În cazul în care valoarea venală a activului nematerial predat este mai mare decît a celui primit pe calea schimbului, întreprinderea cumpărătoare primeşte diferenţa contra mijloace băneşti sau cu alte active.  În cazul schimbului activelor nemateriale cu aceeaşi destinaţie are loc schimb de active identice, iar cu destinaţie diferită - schimb de active neidentice.
16. Atît timp cît operaţiunile de schimb al activelor nemateriale nu sînt finalizate, nici veniturile, nici cheltuielile nu se constată.  În cazul schimbului  identic şi neidentic valoarea de bilanţ  a  activului nematerial  predat  pe calea schimbului se casează,  se  constată  ca cheltuială şi concomitent se trece la achitarea (integrală sau parţială) valorii  activului  procurat.  În cazul schimbului identic suma care depăşeşte valoarea de bilanţ a activului nematerial predat pe calea schimbului se trece la micşorarea valorii activului procurat.

 Cheltuieli ulterioare
17. În procesul utilizării activului nematerial sînt posibile cheltuieli ulterioare pentru menţinerea sau majorarea duratei de exploatare a acestuia. Dacă cheltuielile efectuate conduc la majorarea viitorului avantaj economic (profit) în comparaţiecu mărimea avantajului determinată la procurarea activului nematerial, astfel decheltuieli se capitalizează prin reflectarea acestora în valoarea de bilanţ. În cazul în care cheltuielile ulterioare  nu  contribuie  la majorarea viitorului avantaj economic (profit), adică  sînt  efectuate pentru menţinerea  activului nematerial,  acestea  se  constată   ca cheltuieli ale perioadei în care au apărut.
18. În cazul pierderii utilităţii activului nematerial valoarea de bilanţ a acestuia poate să depăşească valoarea de recuperare. Dacă un asemenea activ a pierdut utilitatea iniţială, întreprinderea va obţine mai puţine sau în general nu va obţine avantaje economice (profit). Deci şi valoarea de bilanţ a acestui activ, pentru a nu depăşi valoarea de recuperare, trebuie ă fiediminuată casată) în mărimea pierderilor de utilitate.Cheltuielile ulterioare pentru restabilirea avantajului economic (profitului) pierdut se capitalizează, adică se trec la majorarea valorii de bilanţ a activului nematerial. Însă o astfel de majorare (capitalizare) se efectuează doar în limita valorii de recuperare a activului nematerial, iar suma de depăşire se trece la cheltuielile perioadei de gestiune.

Evaluarea precedată de constatarea iniţială
19. Există două metode de evaluare a activelor nemateriale pe care le poate aplica întreprinderea după constatarea iniţială a acestora: recomandată de prezentul standard şi alternativă admisibilă.

 Metoda recomandată de prezentul standard
20. După constatarea iniţială activul nematerial se contabilizează la valoarea de intrare diminuată cu suma amortizării acumulate. În cazul în care valoarea de bilanţ a activului nematerial depăşeşte valoarea de recuperare, aceasta trebuie să fie redusă pînă la valoarea de recuperare a activului.

Metoda alternativă admisibilă
21. După constatarea iniţială întreprinderea contabilizează activul nematerial la valoarea reevaluată a acestuia, calculată în baza valorii venale diminuată cu suma amortizării acumulate, dacă o asemenea valoare poate fi determinată cu certitudine. Întreprinderea efectuează reevaluarea activelor nemateriale regulat (cînd  crede  de  cuviinţă) pentru  a  nu  admite discordanţe mari între valoarea de bilanţ  şi  cea venală  la  data  întocmirii bilanţului. Valoarea venală  a unui  activ nematerial concret este stabilită cu certitudine:
a) la piaţa activă paralelă, unde se vinde şi se cumpără acelaşi tip de active nemateriale;
b) în baza acordului  (contractului)  încheiat între  cumpărător  şi vînzător.
Piaţa activă paralelă există în cazul în care:
a) activele nemateriale pe piaţă sînt relativ omogene, adică  sînt identice sau pot fi divizate în active parţiale;
b) cantitatea de active  nemateriale  propuse  spre  vînzare  este suficientă  pentru  ca  cumpărătorii şi vînzătorii interesaţi  să  poată determina cu certitudine preţurile;
c) preţurile se publică.
22. Piaţa activă paralelă pentru tipurile de active nemateriale corespunzătoare există în cazul vînzării licenţelor, diverselor privilegii, drepturilor de repartizare a cotelor de producţie. Totodată, piaţa  paralelă  nu  există în cazul prezenţei unor active nemateriale într-un  singur exemplar (embleme comerciale şi mărci de deservire, dreptul  de  editare a  unei denumiri concrete de ziar,  dreptul la  o anumită ediţie muzicală sau de cinema, brevete, denumirile firmei etc.). Pentru asemenea active nemateriale se încheie totuşi contracte de cumpărare-vînzare, deşi preţurile la acestea sînt incomparabile.
23. Pentru obiectele proprietăţii  industriale este legitimă piaţa-analog la care valoarea  elementelor ei se  determină  în  baza analizei  comparative a vînzărilor, comparabile  numai după  unii parametri. Tranzacţiile cu obiectele proprietăţii industriale au, de obicei, un caracter confidenţial şi se efectuează în baza sistemului contractual: contractelor înregistrate de cedare a drepturilor, contractelor de licenţă, moştenirii legale înregistrate.
24. Valoarea venală a activelor nemateriale se determină la data reevaluării, ţinînd cont de utilizarea lor curentă. Cînd se prevede ca activul nematerial să fie utilizat conform altei destinaţii, acesta va fi evaluat ca şi alte active utilizate în aceleaşi scopuri. De exemplu, cînd activele nemateriale supuse evaluării se utilizează în acelaşi fel de activitate, dar cu altă destinaţie (alternativă), evaluarea lor  nu poate  fi efectuată la valoarea care corespunde destinaţiei de utilizare a acestora.
25. Valoarea venală a proprietăţii industriale în scopul utilizării ei comerciale se stabileşte, luînd ca bază de calcul mărimea avantajului ratat al deţinătorului de drepturi din cauza încălcării drepturilor acestuia, mărimea  recompensei, cota activului nematerial în  capitalul statutar şi alţi factori. 
26. Frecvenţa reevaluării activelor nemateriale depinde de gradul de modificare a valorii venale a activului reevaluat. Dacă această valoare diferă (deviază) esenţial de valoarea de bilanţ a activului nematerial, acesta trebuie să fie reevaluat. Reevaluării este supusă valoarea de bilanţ a activelor nemateriale. În cazul modificării neînsemnate a valorii venale pe seama influenţei factorilor externi  reevaluarea activelor nu se efectuează.
27. După reevaluarea activului nematerial suma amortizării calculată la data reevaluării se scade din valoarea reevaluată a  acestuia  la întocmirea bilanţului.
28. Dacă este supus reevaluării un singur element dintr-un grup de active nemateriale, se reevaluează întregul grup de active omogene, la care se referă acesta. Grupul de active nemateriale omogene este constituit din active omogene prin caracterul şi destinaţia de utilizare în activitatea de bază a întreprinderii. Valoarea fiecărui activ nematerial din grupul reevaluat se determină concomitent - la  una  şi aceeaşi dată.
29. În cazurile în care este supus reevaluării întregul grup de active  nemateriale, iar valoarea venală a unui oarecare activ din acest grup, care n-a fost reevaluat anterior, este imposibil de determinat cu certitudine, acesta se reflectă la valoarea de intrare diminuată cu suma amortizării  acumulate.  În acest caz valoarea de bilanţ a activului nu trebuie  să depăşească valoarea de recuperare a acestuia. La valoarea de intrare un asemenea activ va fi evaluat pînă cînd valoarea venală a lui nu va fi determinată cu certitudine. O astfel de situaţie este posibilă în cazul:
a) utilizării pentru prima dată a metodei alternative de evaluare a activelor nemateriale din grupul dat;
b) constatării activului  nematerial care figurează  în grupul reevaluat, valoarea căruia nu poate fi determinată cu certitudine.
Dacă în cadrul reevaluării  ulterioare  a  activului   nematerial valoarea  venală  a  acestuia poate fi determinată cu  certitudine,  din acest moment se aplică metoda alternativă admisibilă de evaluare.
30. Sînt posibile cazuri cînd pentru cumpărarea (vînzarea) activului nematerial dat piaţa paralelă activă încetează să existe. În aşa caz valoarea de bilanţ a unui asemenea activ se determină  la  valoarea reevaluată  la  data  ultimei reevaluări diminuată cu  suma  amortizării acumulate. Valoarea  de bilanţ  în astfel de situaţie  nu  trebuie  să depăşească valoarea de recuperare.
31. Rezultatele reevaluării activului nematerial după constatarea acestuia se reflectă în modul următor:
a) suma ecartului de reevaluare a valorii de bilanţ se trece la majorarea capitalului propriu în postul  "Diferenţe  din  reevaluarea activelor pe termen lung";
b) suma reducerii valorii de bilanţ  se  trece  la  micşorarea capitalului  propriu  şi  se  reflectă în acelaşi  post  "Diferenţe  din reevaluarea activelor pe termen lung".
Resultatele reevaluării se reflectă separat pentru fiecare activ nematerial.  Nu se admite trecerea în cont a reducerii valorii de bilanţ a unui activ pe seama ecartului de reevaluare a valorii de bilanţ a altui activ.

Durata de exploatare utilă a activelor nemateriale
32. Valoarea  activului nematerial (cu excepţia cazurilor  examinate în paragraful  33 al prezentului standard) trebuie să  fie  repartizată sistematic  pe perioada care nu depăşeşte durata de exploatare utilă sau 20  de ani de la data constatării iniţiale a activului. Esenţa economică a  activului  nematerial  este  de aşa natură  că,  odată  cu  majorarea termenului lui de utilizare, devine mai dificilă determinarea duratei de exploatare utilă. De aceea pentru majoritatea activelor nemateriale este stabilit  un  termen  maxim  de  amortizare  de  cel  mult  20  de  ani. Pronosticarea duratei de exploatare utilă pe o perioadă care depăşeşte douăzeci de ani nu este suficient de certă pentru stabilirea unui termen mai îndelungat de amortizare.
33. Durata de exploatare utilă care depăşeşte douăzeci de ani din data constatării iniţiale a activului poate fi stabilită numai în cazul în care activul este subiect al dreptului juridic în curs de peste douăzeci de ani, precum şi în cazul în care:
a) activul nematerial  face parte integrantă dintr-un activ material concret, durata de exploatare utilă a căruia depăşeşte douăzeci de  ani şi acest lucru poate fi constatat cu suficientă exactitate;
b) există o piaţă  paralelă  activă  pentru  tipul  dat  de active nemateriale, unde  se  poate  constata că durata  de  exploatare  utilă depăşeşte douăzeci de ani.
În cazul lipsei dreptului  juridic, precum şi al imposibilităţii îndeplinirii condiţiilor prevăzute la pct. a) şi b), nu există dovezi că se poate stabili cu certitudine durata de exploatare utilă a  activului dat mai mare de douăzeci de ani.
34. În procesul utilizării activelor nemateriale avantajul economic (profitul) întruchipat în acestea se reduce. De aceea valoarea de bilanţ a acestora se micşorează treptat cu suma respectivă. Aceasta are loc pe măsura trecerii sistematice a valorii activului nematerial la consumuri sau cheltuieli pe toată durata  de  exploatare  utilă.  Exploatarea activului nematerial în cadrul întreprinderii se examinează ca consum al calităţilor utile întruchipate în activ (capacităţii de a contribui la producerea unui anumit volum de produse, la prestarea unui anumit volum de servicii). Iar astfel de factori care nu depind de întreprindere, cum sînt învechirea tehnică, modificarea cererii la piaţă etc. deseori conduc la micşorarea avantajului economic (profitului) aşteptat de la activul nematerial. Din această cauză la stabilirea duratei de exploatare utilă a activului este necesar a lua în considerare:
a) durata previzibilă  de exploatare a activului  în  cadrul întreprinderii;
b) învechirea  tehnică  rezultată din modificarea  şi îmbunătăţirea producţiei sau din  modificarea  cererii  pieţei  faţă  de  producţia fabricată (serviciile prestate) cu aplicarea activului dat;
c) restricţiile juridice sau de alt caracter privind utilizarea activului, legate, de exemplu, de expirarea termenului de arendă;
d) termenul de valabilitate a documentului de protecţie (brevetului, certificatului de înregistrare a dreptului de autor).    
35. Obiectelor de proprietate intelectuală, inclusiv industrială, le sînt proprii unele particularităţi. De exemplu, invenţiile nesupuse uzurii morale sînt în stare să aducă întreprinderii un avantaj economic (profit) de lungă durată, iar uneori şi fără termen. În procesul utilizării emblemelor comerciale, mărcilor de fabrică etc. avantajul economic (profitul) poate nu numai să descrească, dar şi să crească. Din această cauză specificul unor asemenea active nemateriale este necesar să se ia în considerare la determinarea duratei de exploatare utilă şi a sumei de amortizare. Cu totul altfel se amortizează drepturile de utilizare a obiectelor de proprietate intelectuală, inclusiv industrială.  Valoarea acestora se repartizează (casează) în cursul perioadei stabilite de contract (acord) sau alt document similar.
36. Durata de  exploatare utilă a activului  nematerial este determinată de perioada  în  cadrul căreia  acesta  este util  întreprinderii. În multe cazuri această durată poate fi stabilită cu certitudine, prin urmare, pot fi determinate exact şi sumele decontate la calcularea amortizării. De exemplu, durata de exploatare utilă a licenţei procurate pentru executarea unor anumite lucrări sau prestarea de servicii în cursul unei perioade determinate de timp coincide cu perioada de valabilitate a licenţei. Durata de exploatare utilă a activului poate să coincidă cu perioada de protecţie juridică a acestuia, de exemplu, în cazul utilizării drepturilor de autor. Acest lucru este posibil, dacă se aşteaptă obţinerea avantajului economic (profitului) din utilizarea activului pe toată durata de protecţie juridică. Această durată este prevăzută de contract (acord).
37. Dacă întreprinderea contează să obţină avantaj economic (profit) din utilizarea activului nematerial în cursul unei perioade mai scurte decît prevede contractul, durata de exploatare utilă a  unui asemenea activ corespunde unei perioade mai scurte - perioadei de obţinere a avantajului  economic (profitului). Din această cauză casarea activului în cauză se admite la expirarea perioadei de timp menţionate, adică la obţinerea numai a unei părţi din avantajul economic (profitul) întruchipat în activ.
38. Dacă durata de exploatare utilă a activului poate fi determinată de perioada obţinerii unor rezultate previzibile, această durată va corespunde celei mai scurte perioade în cadrul acestui diapazon.  În unele situaţii poate fi stabilit numai nivelul minim al diapazonului duratei de exploatare utilă a acestui activ. În aşa caz asemenea durată corespunde perioadei minime care a fost determinată.
39. Uneori activul nematerial, care constituie subiect al dreptului juridic, este inseparabil de un activ material concret. În aceste cazuri durata de exploatare a activului nematerial este determinată de dreptul întreprinderii de a-l utiliza. De exemplu, dacă termenul licenţei pentru dreptul de utilizare a automobilului este mai mic decît  perioada  în decursul  căreia  poate să servească automobilul, durata de utilizare  a automobilului este egală cu durata indicată în licenţă. Uneori durata de exploatare a activului nematerial poate fi determinată ţinînd cont de experienţa care confirmă utilizarea acestuia mai mult de douăzeci de ani. De exemplu, licenţa pentru exploatarea unei întreprinderi în curs de patruzeci de ani poate fi utilizată exclusiv în baza activităţii unei întreprinderi similare, durata de exploatare a căreia este confirmată de experienţă şi este egală, de exemplu, cu treizeci de ani. În acest caz durata de exploatare a activului nematerial (licenţei) coincide cu durata de utilizare a activului material, fiind egală, de exemplu, cu treizeci de ani.
40. În practica activităţii întreprinderilor active nemateriale cu o durată de exploatare care depăşeşte douăzeci de ani se întîlnesc rar. În majoritatea cazurilor dreptul juridic de utilizare a activelor nemateriale inseparabile de cele materiale, pe o perioadă de peste douăzeci de ani este acordat de guvernul republicii sau instituţiile guvernamentale.
41. Activul nematerial poate fi concomitent subiect al dreptului juridic şi independent, adică separabil de un activ material concret. În acest caz durata  de  exploatare  a  activului  nematerial  poate  să depăşească  douăzeci de ani, dacă acesta este subiect al dreptului juridic şi dacă există o piaţă paralelă activă, care determină  această durată. Pe piaţa paralelă trebuie să existe o omogenitate relativă a activelor nemateriale. Perioada de valabilitate a drepturilor, acordate pe această piaţă conform contractelor, trebuie să  reflecte  imaginea despre durata reală de exploatare a activului nematerial. Deexemplu, pe piaţa paralelă activă există o legătură strînsă între valoarea licenţei pentru prestarea serviciilor de transport şi perioada de valabilitate a dreptului la aceste servicii. Dacă piaţa fixează preţul în funcţie  de perioada de utilizare a  acestui  drept, probabil,  perioada de valabilitate a  acestui  drept reflectă durata de exploatare utilă a activului. Prin urmare,  dacă  activul  nematerial  este  subiect  al dreptului  juridic, iar asemenea drepturi se cumpără şi se vînd pe piaţa paralelă  activă  pentru  activele nemateriale de acest tip,  durata  de amortizare coincide cu durata de exploatare utilă.
42. Dacă perioada de valabilitate a drepturilor stipulate în contract (acord) se determină în afara pieţei paralele active, această perioadă nu constituie un temei pentru stabilirea duratei reale de exploatare utilă a activului. Aceasta se explică prin faptul că perioada de valabilitate a drepturilor este determinată de criterii diferite de cele recunoscute de piaţa paralelă activă la stabilirea duratei de exploatare utilă. În acest caz durata de amortizare a activului nematerial corespunde celei mai scurte perioade - duratei de exploatare utilă sau douăzeci de ani din data constatării iniţiale a activului.

Calcularea amortizării activelor nemateriale
43. Metoda de  calculare  a  amortizării  activelor  nemateriale, aplicată  de  întreprindere,  trebuie să reflecte schema de obţinere a avantajului economic  (profitului) din aceste active. Există diferite metode de calculare a amortizării activelor nemateriale: liniară (uniformă), soldului degresiv, în raport cu cantitatea de unităţi de produse fabricate (volumul de servicii).  Metoda liniară prevede calcularea sumelor de amortizare constante pe toată durata de exploatare utilă a activului. Amortizarea calculată prin aplicarea metodei soldului degresiv treptat se diminuează în decursul perioadei de exploatare utilă, iar în cazul calculării amortizării în raport cu cantitatea unităţilor de produse fabricate (volumul de servicii) mărimea acesteia depinde de volumul unităţilor de produse fabricate (volumul de servicii). Modul de consum al calităţilor utile ale activului nematerial determină alegerea unei sau altei metode de calculare a amortizării. Metoda aleasă se aplică consecutiv de la o perioadă de gestiune la alta, dacă nu se aşteaptă modificări în schema de obţinere a avantajului economic (profitului).
44. Amortizarea calculată  în cursul  perioadei  de  gestiune  se constată ca consumuri sau cheltuieli în funcţie de destinaţia utilizării activelor nemateriale corespunzătoare. Pentru unele ramuri amortizarea dreptului de utilizare a tehnologiei sau amortizarea altor elemente ale activelor nemateriale, utilizate pentru fabricarea unui fel de produs, prestarea unui fel de serviciu poate fi considerată consumuri (articol de calculaţie) directe. În cazul în care un activ nematerial sau  altul se  utilizează pentru producerea activelor materiale (materiilor  prime, materialelor,  pieselor  de schimb, instrumentelor etc. , amortizarea unui  asemenea  activ  nu se consideră ca cheltuială şi se  include  în valoarea acestor active materiale în conformitate cu S.N.C. 2 "Stocurile de  mărfuri  şi materiale". Amortizarea activului nematerial, utilizat pentru executarea lucrărilor de construcţie în regie, se include în cheltuielile aferente executării acestor lucrări care se capitalizează (S.N.C.16 "Contabilitatea activelor materiale pe termen lung")".
45. Dacă întreprinderea nu poate să determine exact schema (modelul, graficul) de cheltuire a calităţilor de consum ale activului nematerial, aceasta utilizează metoda liniară (uniformă) de calculare a amortizării.

Revizuirea duratei de exploatare utilă
a activelor nemateriale
    46. Întreprinderea periodic, după caz, de regulă, la finele anului, precizează durata de exploatare utilă a activului nematerial. Dacă în urma precizării durata previzibilă de utilizare a activului diferă substanţial de cea iniţială, ea este revizuită. Această durată poate să se mărească ca urmare a  cheltuielilor suplimentare aferente îmbunătăţirii  stării  activului rezultată din modificările  tehnologice (de exemplu, perfecţionarea tehnologiilor, dreptul de utilizare a cărora este  dobîndit de întreprindere) sau să se reducă, de exemplu, în  cazul scăderii  cererii pieţei la produsele fabricate cu utilizarea activului nematerial dat în decursul unei perioade îndelungate. În aceste cazuri întreprinderea  revizuie  durata  de  utilizare a  activului,  norma  de amortizare  pentru perioadele curentă şi viitoare cu condiţia că durata de  exploatare utilă nu depăşeşte maximumul stabilit în paragraful 32 al prezentului standard.

Revizuirea metodei de calculare
a amortizării activelor nemateriale
47. În caz de necesitate, de regulă, la finele anului, întreprinderea precizează şi metoda de calculare a amortizării. Dacă în cursul utilizării activului nematerial se produc modificări semnificative în schema de cheltuire a calităţilor de consum ale acestuia metoda de amortizare trebuie revizuită. De exemplu, situaţia creată la întreprindere poate să predetermine oportunitatea utilizării metodei de calculare a amortizării conform soldului degresiv în locul celei liniare. Sau, invers, dacă calităţile de consum ale activului pot să  se  manifeste  mai  tîrziu,   utilizarea  repturilor acordate întreprinderii  de  licenţă poate fi amînată pe perioada  următoare  din cauza  activizării  altor elemente ale planului de afaceri în  perioada curentă. Asemenea cazuri servesc drept temei pentru revizuirea metodei de calculare a amortizării şi sumelor corespunzătoare de amortizare  pe perioadele curentă şi viitoare.

Recuperarea valorii de bilanţ
48. La finele fiecărei perioade de gestiune în cursul duratei de exploatare utilă a activului nematerial întreprinderea precizează valoarea lui de bilanţ. Acest lucru este necesar pentru a determina, dacă valoarea recuperabilă a activului în cauză dat este mai mică decît valoarea de bilanţ. Dacă o asemenea reducere s-a produs, valoarea de bilanţ trebuie să fie diminuată pînă la valoarea de recuperare  a activului  nematerial. Suma reducerii se trece la micşorarea capitalului propriu.
49. Necesitatea  aducerii valorii de bilanţ a activelor  nemateriale pînă  la  valoarea  recuperabilă  a  acestora  este  condiţionată  de următoarele circumstanţe. Utilitatea activului poate să se micşoreze, de exemplu, ca consecinţă  a schimbării necesităţilor consumatorilor de produse(servicii), la fabricarea cărora acesta participă, în urma activităţii  concurenţilor, în cazul  învechirii  activelor şi  altor factori.  Multe active nemateriale nu au o utilizare alternativă, de exemplu, licenţele şi brevetele pentru protecţia mostrelor industriale ale produselor întreprinderii, emblemele comerciale, funcţiile cărora se reduc la publicitatea calităţii şi utilităţii produselor. Din această cauză, dacă s-a produs o reducere substanţială a calităţii sau durabilităţii produselor fabricate de întreprinderea care dispune de embleme comerciale, brevete etc., valoarea acestor embleme, brevete de asemenea se micşorează. Valoarea activului nematerial se diminuează şi în cazul în care acesta nu se utilizează o perioadă îndelungată de timp, atît pînă la  începutul  exploatării, cît şi în  decursul  duratei  de utilizare.
    50. În procesul activităţii întreprinderii unele active nemateriale sînt legate reciproc cu alte active nemateriale sau materiale. Din această cauză determinarea valorii de recuperare pe fiecare activ nematerial este dificila sau imposibilă din motivul că ea lipseşte.  În acest caz se admite determinarea valorii de recuperare a unui grup de active reciproc legate pentru care există valoarea de recuperare.

Majorarea ulterioară a valorii de recuperare
51. Majorarea ulterioară a valorii de recuperare a activului nematerial se determină prin metoda recomandată de prezentul standard sau metoda alternativă admisibilă.

Metoda recomandată de prezentul standard
52. Dacă valoarea activului nematerial a fost diminuată anterior (paragraful 20 al prezentului standard), majorarea ulterioară se efectuează în cazul în care s-au schimbat circumstanţele ce au cauzat reducerea valorii şi în cazul existenţei dovezilor că atare circumstanţe nu se vor repeta în viitorul previzibil.

Metoda alternativă admisibilă
53. Majorarea ulterioară a valorii recuperabile a activului conform metodei alternative trebuie să fie reflectată  în  conformitate  cu paragraful 34 al prezentului standard.
54. În conformitate cu S.N.C. 22 "Asocierea întreprinderilor", casarea parţială a fondului comercial nu se compensează în perioadele ulterioare. Dacă la procurarea întreprinderii apare fond comercial, suma de compensare a casării parţiale a acestuia nu prezintă interes pentru utilizatori.  Pe de altă parte, nu întotdeauna se poate dovedi şi faptul că circumstanţele, care au cauzat casarea parţială (reducerea valorii) a fondului comercial, nu mai există.
55. La recuperarea valorii precedente a activului casat parţial sau integral, valoarea de bilanţ a acestuia nu trebuie să depăşească valoarea de recuperare.

Ieşirea activelor nemateriale
56. Activul nematerial se casează din bilanţul întreprinderii la ieşirea acestuia sau în cazul în care întreprinderea nu mai planifică să obţină  în  viitor  un  avantaj economic  (profit)  din  utilizarea  sau vînzarea  lui.  La ieşirea activelor nemateriale valoarea de bilanţ se consideră ca cheltuială, iar valoarea venală - ca venit. Rezultatele din ieşiri se reflectă în Raportul privind rezultatele financiare ca diferenţă  între  valoarea  venală  şi valoarea de  bilanţ  a  activelor nemateriale.
57. Modul de reflectare a cheltuielilor şi veniturilor aferente schimbului activelor nemateriale este expus în paragraful 16 al prezentului standard.
58. Activele nemateriale care nu se utilizează în continuare de întreprindere şi sînt destinate vînzării, se evaluează la valoarea cea mai mică dintre valoarea de bilanţ sau valoarea netă de vînzare.

Publicitatea informaţiei
59. Întreprinderea publică în rapoartele financiare modul de contabilizare a activelor nemateriale adoptat, inclusiv pe fiecare grup: 
a) principiile evaluării utilizate pentru determinarea valorii de bilanţ. Dacă în aceste scopuri au fost utilizate cîteva principii, valoarea de bilanţ a activelor nemateriale se publică  pe fiecare principiu şi pe fiecare grup de active;
b) metodele utilizate de calculare a amortizării;
c) duratele de  exploatare utilă a activelor nemateriale sau normele de calculare a amortizării;
d) suma de amortizare  acumulată la începutul şi sfîrşitul perioadei de gestiune;
e) valoarea de bilanţ a activelor create de întreprindere;
f) valoarea de bilanţ a activelor nemateriale la  începutul şi sfîrşitul perioadei  de  gestiune, inclusiv  elementele  următoare ale mişcării acestora în decursul anului:
- intrări;
- ieşiri;
- majorarea sau diminuarea valorii de bilanţ ca urmare a reevaluării activelor nemateriale în conformitate cu paragraful 31 al  prezentului standard;
- diminuarea  valorii de bilanţ în conformitate cu paragraful 48  al prezentului standard;
- valoarea de   recuperare  în  conformitate  cu  paragraful  52  al prezentului standard;
- amortizarea;
- diferenţa de curs rezultată din recalcularea indicatorilor rapoartelor financiare întocmite în  valută  străină  de  către întreprinderile străine;
- alte mişcări;
g) argumentarea necesară a  perioadei de amortizare a activului nematerial, care depăşeşte douăzeci de ani din data constatării iniţiale a acestuia; 
h) dacă au fost scontate fluxurile previzibile de avantaje economice pînă la valoarea curentă a acestora în cazul determinării  valorii  de recuperare a activelor nemateriale.

Data intrării standardului în vigoare
60. Prezentul standard intră în vigoare la data publicării în Monitorul Oficial al Republicii Moldova.